НАСТАВНИЦТВО ДЛЯ ДІТЕЙ-СИРІТ ТА ДІТЕЙ, ПОЗБАВЛЕНИХ БАТЬКІВСЬКОГО ПІКЛУВАННЯ В УКРАЇНІ: ШЛЯХИ ОПТИМІЗАЦІЇ ПРОЦЕСУ - Balukhtina , Olena (Науковий вісник Ужгородського університету. Серія: «Педагогіка. Соціальна робота», 2021)
Актуальність дослідження зумовлена необхідністю в теоретичному осмисленні досвіду наставництва як виду соціальної роботи та його практичному застосуванні в сфері соціального захисту дитинства, профілактики «вторинного» сирітства. Метою статті є аналіз розвитку наставництва в інтернатних закладах, виявлення основних проблемних питань в здійсненні програми наставництва, дослідження кращого вітчизняного та зарубіжного досвіду, розробка пропозицій щодо удосконалення організації та проведення наставництва в Україні. Основні методи, використані в статті поділяються на теоретичні (аналіз, синтез, порівняння, узагальнення, моделювання, класифікації) та емпіричні (аналіз документів, експертне опитування). В результаті дослідження з’ясовано, що наставництво як альтернатива усиновленню є надзвичайно ефективним інструментом підтримки дітей, підготовки їх до самостійного життя. Серед чинників, які сповільнюють темпи наставництва для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування головними є велика «затратність» (в часі та людських ресурсах), неузгодженість дій основних учасників програми, відсутність широкомасштабної інформаційної кампанії. Оптимізувати процес, на наш погляд, зможуть заходи, спрямовані на якісний обмін інформацією, розширення штатів соціальних служб та активне залучення громадських або партнерських організацій.